Udgivet af UNiTAiL www.DanishBits.org
Jeg drømte om, at vi skulle bygge vors bo højt oppe... i trækronerne.
Flyve vores vej ligesom fuglene...
... op i bjergene.
Filmen bygger på virkelige hændelser.
Under anden verdenskrig blev det pålagt alle østrigske soldater -
- at sværge troskab over for Hitler.
SANKT RADEGUND, ØSTRIG, 1939
Kartofler.
Vi har en masse i forvejen.
Kan du huske, da vi mødte hinanden første gang?
Du var genert, ligesom nu.
Jeg husker det.
Den motorcykel...
Jeg havde min fineste kjole på.
Du så på mig...
... og så vidste jeg det.
Hvor var livet enkelt dengang.
Det var, som om ingen genvordigheder kunne nå frem til vores dal.
Vi levede oven over skyerne.
Min søster kom og boede hos os.
Vi havde vores hjem.
Din mor.
Vores familie.
Vores landsby.
Radegund.
MILITÆRBASEN I ENNS, 1940
Kære Fani.
Varme hilsner fra din Franz i militæret.
Denne uge har jeg haft det nemt.
Om formiddagen er det motorcykelkørsel. Det er bare morsomt for mig.
Goddag, bjerg!
Jeg længes efter at høre dig synge igen.
Goddag, sol!
Jeg glæder mig, til vi skal ses igen.
Jeg har fået en ven. Han hedder Waldland.
Hvordan kan du det? - To måneders træning.
Ingen forstillelse.
... en lille mus i kornmarken...
Altid glad.
Jeg drømmer om at være en lille fugl...
Min elskede mand.
Det siges, at Frankrig har kapituleret.
De sender bønderne hjem.
I hvert fald indtil videre.
Er det sandt?
Min søster er ensom.
Jeg ville ønske, at hun havde en som dig.
Vi kunne godt bruge dig her -
- til at tæmme kalven.
Det er snart høsttid.
Vi brændte ukrudtet.
Jeg har fået nogle smågrise af Mossbauer.
Fire uger gamle.
Varme hilsener.
Din hengivne hustru.
Fani.
Åh, min hustru...
Hvad er der sket med vores land?
Med det land, vi elsker?
Hvor er børnene? - Indenfor.
Nu kommer far og tager jer!
Hvad er der?
Jeg er blevet indkaldt.
Vi troede, der ville blive fred, men krigen fortsætter bare.
Jeg forstår ikke hvorfor.
Tror du på det, vi slås for?
Ikke rigtig.
Han var nødt til det. Han kunne ikke bare se på, at hans nation gik under.
Inden han kom, var det hele ved at falde sammen.
Det rene Babylon!
Vi tilbad fremmede guder.
Du er fuld.
Nej. Og jeg er ikke din ven. Jeg er din borgmester!
Og nu siger de, -
- at vi skal skåne de andre racer.
Fornedrede.
Så foragtelige, at de ikke engang foragter sig selv mere.
De besår jorden med salt.
Verden skiftes ud med varehuse.
Det vrimler med udlændinge i vores gader.
Indvandrere, som ikke skænker historien en tanke, men kun vil rage til sig.
Det er sådan, det går til, når en verden dør.
Mennesker overlever.
Men deres liv er væk.
Deres mening med livet.
Masken er faldet.
Jeg frygter for min familie.
Mor er gammel.
Jeg håber, at hun dør snart.
Kender de ikke ondskabens ansigt?
Vi har vænnet os til det.
Ugerninger.
Skamløshed.
Vær forsigtig.
Hvis jeg bliver indkaldt, kan jeg ikke gøre tjeneste. Vi slå uskyldige ihjel.
Angriber andre lander, slår ned på de svage.
Præsterne kalder dem helte og helgener, de soldater, der gør det her.
Måske er det de andre, der er helte. Dem, der forsvarer deres hjem mod angriberne.
Har du talt med andre? Din hustru?
Nej. - Familien?
Burde du ikke tænke på, hvilke konsekvenser det her kan få for dem?
Du bliver med største sandsynlighed skudt.
Ja.
Dit offer ville ikke komme nogen til gavn.
Jeg skal tale med biskoppen om det.
Han besidder større vished end jeg. - Tak. Tak.
Du har ikke været dig selv de seneste par uger.
Hvad er der?
Godmorgen.
Vi samler ind til krigsindsatsen. - Javel.
Beklager...
Jeg har som sagt ikke noget at bidrage med.
Vil I ikke nok... Nej.
Jeg ønsker jer en god dag.
Har du nægtet at bidrage til vores indsamling til fordel for veteranerne?
Deres familier?
Jeg hører også, at du har nægtet at modtage familiebidraget.
Og anden støtte, du kunne have fået af staten.
Hvorfor? Franz... Fortæl mig det.
Vis dit gode humør.
Ja.
Ingen andre nægtede.
Kom nu.
Tak.
Vi må være stærke.
Stå fast.
Tage ved lære af smeden.
Hvor hårdt hammeren end slår...
... så hverken kan eller behøver ambolten slå igen.
Ambolten overlever hammeren.
Det, som hamres på ambolten, får sin form, -
- ikke kun af hammeren, men også af ambolten.
Sid ned.
Deres Excellence.
Tak, fordi De ville tage imod mig.
Hvis Gud giver os den frie vilje, -
- er vi ansvarlige for det, vi gør, -
- og det, vi ikke gør, ikke sandt?
Hvis vores ledere -
- ikke er gode...
Hvis de er onde, -
- hvad skal man så gøre?
Jeg vil redde mit liv, -
- men ikke ved at gribe til løgn.
Du skal gøre din pligt over for fædrelandet.
Det siger kirken.
Kender du apostlens ord?
Alle skal underordne sig -
- de myndigheder, som står over dem.
Kan du høre klokkerne?
De skal smeltes om -
- til kugler.
Jeg tror, han frygtede, at jeg var spion.
De tør ikke at tage stilling, for så kan det blive deres tur.
Vi kan ikke klandre biskoppen, at han indordner sig.
Hans håb var, at regimet ville se med mildere øjne på kirken.
Men nu bliver præsterne sendt i koncentrationslejre.
Processioner er forbudt.
Vi har intet at skulle have sagt.
Hvad kan vi gøre?
Os.
Jævne folk.
Giv mig lige et stykke kul.
Kul? - Bare et enkelt.
Tak.
Jeg maler profeternes grave.
Jeg får folk til at kigge op fra kirkebænkene og drømme.
De tror, at hvis de havde levet på Jesu tid, havde de ikke gjort som de andre.
De ville ikke have slået dem ihjel, som de nu forguder.
Jeg maler lidelse, men lider ikke selv.
Det er mit levebrød.
Det, vi gør...
- er bare at skabe sympati.
Vi skaber...
Vi skaber beundrere.
Vi skaber ikke tilhængere.
Jesu liv udgør et krav.
Vi vil ikke mindes om det.
Så behøver vi ikke at se, hvad der sker med sandheden.
Der er mørkere tider i vente.
Med listigere mennesker.
De vil ikke bestride sandheden.
De vil bare blæse på den.
Jeg maler deres gemytlige Kristus.
Med sin glorie.
Hvordan kan jeg gestalte noget, jeg ikke har levet i?
En skønne dag tager jeg måske mod til mig, men ikke endnu.
En skønne dag -
- vil jeg male den sande Kristus.
Du bliver ikke indkaldt.
De har brug for bønder.
Hvor skal folk ellers få mad fra?
Måske er krigen snart slut.
Sover hun?
Hvorfor kigger I på mig på den måde?
Det er galskab.
En synd mod familien og landsbyen.
Vi er anderledes, mor.
Jeg er ked af det.
Men jeg er taknemmelig for, at du ønsker det bedste for mig.
Dit liv var tungt nok i forvejen.
Hans mor kigger køligt på mig, som om det var min skyld.
Jeg vil det samme som dig.
Jeg kan ikke bære, at han påfører dig lidelse.
Hans valg påvirker også dig.
Er han klar over, hvad han gør?
Sig det til ham.
Det er stolthed!
Det er lige, hvad det er.
Sagde de noget til dig?
Jeg så dem tale til dig ved vejen.
De sagde...
... at deres mænd er draget i krig.
Hvorfor skulle de kæmpe...
... for at redde os?
Sårede de dig...
... med deres ord?
Jeg er ligeglad.
Alt vel?
Du var en vildbasse.
Du sloges med politiet.
Det kan du vist godt huske...
Hvem har forandret dig?
Din hustru?
Jeg synes godt om dig.
Jeg vil dig intet ondt.
Det ved jeg godt.
Så kan du vel godt hjælpe mig...?
Du er vellidt i Radegund.
Du er barn af din by.
Jeg er ikke din fjende.
Jeg er din ven. Det er jeg faktisk.
Du tilhører stadig vores folk.
Du kan ikke sige nej til din egen race. Dit eget blod.
Din egen by. Dit eget hjem.
Vi må forsvare vores land!
Inden han kom, var folket fortvivlede, ydmygede, lagt i lænker.
Hvem tror du får skylden?
Det gør jeg.
Hvem tror du bliver afhørt?
Du bliver hængt!
Forstår du, hvad det indebærer? De hænger dig!
Din familie, kone og børn står uden forsørger.
Din mor dør uden at finde trøst!
Fald ned...
Rør mig ikke...!
Du er værre end dem.
For de er fjenden, -
- men du er en forræder.
Jeg har været i Wien.
Jeg så, hvad der foregik.
Fortabte. - Spark. Blod.
Revet væk fra det telt, vi satte vores lid til.
De dræbte sindssyge. Børn. - Ført til knokkelmanden.
Vi så hadet i deres øjne.
Vi har glemt vores sande fædreland.
Hvad ville din far sige?
Hvad tror du?
Han kæmpede.
Han døde. - Ja.
Og hvad tror du, han døde for i skyttegravene, i mudderet?
Tænk over det.
Ja...
Jeg drømte noget.
Jeg så et tog.
Lokomotivet var stærkt og mørkt.
Det lokkede børnene til.
Man kunne ikke se, hvor det skulle hen -
- bare marker og træer, som for forbi.
Jeg holder fast i mindet...
... om det, jeg engang vidste.
Jeg har ingen at gå til.
Intet kommer ind i min sjæl.
Er vi ikke altid blevet bønhørt?
Hvis vi tror på ham, tror han også på os.
Det er jeg overbevist om.
Vi har ham.
Det er nok.
Hele verden synker.
Der er ikke noget svar.
At følge ham er vanvid.
Hvad vil du gøre, Franz?
De beder dig sværge troskab til Antrikrist.
Jeg ved det. Det er et æreløst liv.
Er det her verdens undergang?
Er det nu, lyset dør?
Vi er som et åndedrag.
Som en flygtig skygge.
Galskab!
Jeg er blevet indkaldt.
Du kan gemme dig i skoven.
Vi flygter op i bjergene.
Har et menneske ret til at lade sig slå ihjel?
For sandhedens skyld?
Kunne det behage Gud?
Han ønsker, at vi skal finde fred.
Lykke.
Vi skal ikke påføre os selv lidelse.
Vi må trodse ondskaben.
Du har tænkt dig at gøre det, ikke?
Hendes lykke hviler i dine hænder.
Hun kunne have fået andre mænd.
Vi har problemer nok i livet.
Du lader dig nøje med for lidt.
Hvorfor siger du ham ikke imod?
Sæt dig op imod ham.
Du ved ikke, hvordan det er at være ulykkelig.
Du er aldrig blevet forladt.
Du kan ikke ændre verden.
Verden er stærkere.
Jeg har brug for dig.
Du kunne arbejde på sygehus.
Det er der ikke noget galt i.
Er der?
Vil du have mere?
Elskede søn.
Du er alt, hvad jeg har.
Du ved, hvordan det er at vokse op uden en far.
Jeg ved, hvordan det er at være alene.
Piger... Jeres far tager af sted.
Han skal ud at rejse. En lang rejse.
Han skal være væk i nogen tid.
ENNS, 2. MARTS 1943
Elskede hustru.
Jeg ved, at du er bekymret for mig.
Men min byrde er let.
Når jeg sammenligner min lidelse med andres...
... indser jeg, at mit kors er det mindste at bære.
Deres lidelse er forfærdelig.
Man skal huske på, hvad man vidste engang.
Foråret er kommet.
Mine tre små piger løber vel allerede barfodede omkring og plukker blomster.
De burde høre sandheden om, hvor deres far er.
Det grønne græs gør ondt.
Har man sin frihed, lægger man måske ikke mærke til det.
Hilsener til mor, til dig og til pigerne.
Vi ses igen.
Kære ægtemand.
Med Guds hjælp bliver alt godt igen.
Der er hilsener fra dine tre små kvinder.
De siger, jeg kun skal fortælle om de gode ting, de gør. Naturligvis.
Men du ved jo, hvor ulydige de kan være.
Jeg er nødt til at skænde på dem.
De kræver hele tiden opmærksomhed.
Rosi spørger hele tiden til dig.
Når vi går i seng, siger hun:
"Lad døren være ulåst, så far kan komme ind."
Og når vi spiser: "Gem lidt til far."
Hun sang en sang for dig.
Hun ville gerne vide, om du kunne høre hende.
Rosi ville have billedet af dig med i seng i aften.
Du skulle sove ved siden af hende.
Jeg sagde: "Når far kommer hjem, så gør han det."
Varme hilsener fra din hengivne hustru.
Fani.
Lad os være alene.
Tag plads.
Hvad tror De, Deres trods nytter?
Tror De, at det ændrer noget?
Tror De, at myndighederne kender til Dem, at Deres protester kommer dem for øre?
Tror De, at nogen nogensinde vil høre om det?
Ingen ved, hvad der foregår bag disse mure.
Hvilket formål tjener det?
Spiller det ingen rolle, om krigen er retfærdig eller ej?
De pudser deres støvler.
De fylder deres sandsække.
Er De uskyldig?
Er det stolthed?
Er De bedre end de andre?
Er De alene vis?
Hvordan kan De vide, hvad der er godt og ondt?
Ved De bedre end mig?
Har De hørt det fra himlen?
Har De hørt en stemme?
Der er forskel på den lidelse, vi ikke kan undgår -
- og den lidelse, vi vælger.
De har glemt, hvordan verden ser ud.
Lyset.
Himlen.
Jeg har ikke skabt den her verden.
Ej heller har du.
Vi har alle sammen blod på hænderne.
Ingen er uskyldig.
Forbrydelse, blodsudgydelse overalt.
Ham, der skabte denne verden, -
- han skabte ondskab.
Samvittighed gør os alle til kujoner.
Tag Dem i agt, min ven.
Antikrist er snu.
Han gør brug af menneskets dyder...
... til at vildlede det.
Min kæreste hustru.
Der er afgang til Berlin kl. 10.13.
Du skal ikke bekymre dig.
Bed for mig.
TEGELFÆNGSLET, 4. MAJ 1943
Kig ned.
Sæt dig.
Op.
Kære ægtemand.
Jeg har fået dit brev fra den 7. maj. Tak.
Brønden tørrede ud i torsdags.
Vi trænger til regn.
Det er blevet, som jeg frygtede.
Ingen vil hjælpe med arbejdet ud over Resie.
Strohofer stjal beder på vores mark.
Jeg kan kun høre din stemme.
Jeg har besøgt enken. Maria.
Hun havde ikke talt med nogen i to uger.
Det nye hø giver mig håb.
Duften i laden.
Vinden.
Hveden.
Himlen.
Han giver os ikke prøvelser, vi ikke magter.
Obersten skal rådspørges. - Må jeg mødes med ham?
Han er en travl mand.
Men ring, lav en aftale.
Jeg har prøvet. Der bliver ikke svaret. - Besynderligt.
Problemet må være i Deres ende. Her virker telefonen udmærket.
Hvordan kan jeg lave en aftale?
De svarer ikke på mine breve.
Det tog mig to dage at komme hertil. Det er en vanskelig rejse.
Min elskede hustru.
Så er der igen varme hilsener fra din hengivne mand.
Jeg vil skrive nogle ord, frit fra hjertet.
Mine hænder er bundet, -
- men min vilje er ikke bundet.
Mændene her har ingen venner.
Ingen kærlig hånd i deres.
Hvorfor er du her? - Landsforræderi.
De har set sorg.
Skam.
Undergang.
Hvilke stærke hjerter!
Når man opgiver tanken om at overleve for enhver pris...
... strømmer et nyt lys ind.
Engang havde man travlt, -
- altid i tidnød.
Nu har man alt, hvad man har brug for.
Engang tilgav man aldrig nogen.
Dømte folk uden nåde.
Nu ser man sin egen svaghed...
... og forstår dermed andres svaghed.
Tror du...
... at det er på grund af mig?
Han var anderledes før.
Han ændrede sig, da han mødte dig.
Mine kære børn.
Jeg tænkte særligt på jer til Kristi legemsfest.
Kirkeklokkernes klemten over markerne.
Jeg ville så gerne have set jer med blomsterkranse i håret.
Kærlige hilsener fra jeres far, langt borte.
Kære ægtemand.
Kærlige hilsener denne søndag.
Vi er alle sammen bekymrede for dig.
Forhåbentligt er det ikke alt for hårdt.
Der er hilsener fra pigerne.
Loisi siger, at de vil kysse dig sammen.
Jeg er altid hos dig i tanken.
Jeg kan tage til Saizburg.
Far har tilbudt at tage med.
Frygten overvælder mig.
Jeg ved godt, at den ikke burde.
Man må stole på, at det gode sejrer.
Intet ondt kan ramme en god mand.
Ikke en spurv falder til jorden, uden at han ved det.
Det gør mig ondt.
En far elsker sit barn.
En far vil se sit barn lykkeligt.
Livet skal skåne hende.
Og du...
... er sådan et godt barn.
Det er Franz også.
Hellere være offer for uretfærdighed end at udøve det.
Jeg er Deres beskikkede forsvarer.
Som jeg har forstået det, nægter De at gøre tjeneste i kamp.
Men jeg vil tro, at hvis De accepterede sanitetstjeneste, -
- ville De arbejde som sygepasser eller lignende, -
- og så ville man formentlig frafalde tiltalen.
Skal jeg sværge troskab over for Hitler?
Det er bare ord. Ingen tager den slags alvorligt.
Det kan jeg ikke.
De er stædig.
Jeg efterlader dette dokument hos Dem. Pas godt på det.
Skriv under, så går De fri.
Men jeg er fri.
Hvorfor er jeg her så?
Det ved jeg ikke.
Du... min hyrde.
Du lader mig ligge i grønne enge.
Ved livets flod.
Du...
... min styrke.
Du viser mig vejen.
Du...
... vores lys.
Mørket er ikke mørkt for dig.
Før os til dit evige lys.
Til dig.
Det sande.
Det allestedsnærværende lys.
Du kaldte mig din bror.
Fader.
Til dig råber jeg.
Min klippe.
Min borg.
Jeg kan gøre, hvad jeg vil med dig.
Ingen ville få noget at vide eller tage sig af det. Ingen ville standse mig.
Hvem kan se os?
Giv mig styrke.
Til at følge dig.
Ånd.
Vejled mig.
Vis mig...
Herre.
Du gør ingenting.
Hvor er du?
Hvorfor skabte du os?
Tilhører himmeriget de forfulgte?
Har de sagtmodige jorden?
De vise bedrager os.
Bange.
Jeg har været som dig.
Tilstå.
Din gud har ingen medlidenhed. Han forlod os.
Svigtede os. Som han gjorde med din Kristus.
Hans søn!
Vi er langt fra at få vores daglige brød.
Og langt fra at være fri fra det onde.
Kunne vi blot ane begyndelsen på hans kongerige.
Daggryet!
Men...
Ingenting.
Aldrig noget.
Hvorfor ofre dit liv for dem?
Han døde forgæves.
Han kom. Men til ingen verdens nytte.
Vi har haft 20 århundreder med forlis. Vi har brug for en vellykket helgen.
Hvis ingen vil hjælpe os, klarer vi det bare selv.
Kære hustru.
Jeg ved stadig ikke, hvordan min fremtid vil udvikle sig.
Men det lover næppe godt.
Og alligevel begynder nu juni måned.
Den smukkeste måned.
Naturen bemærker ikke den sorg, der har ramt menneskene.
Jeg kan ikke se meget her, men tror, at det hele er smukkere grønt end før.
Ved daggry kan vi høre solsortenes sang uden for vores vinduer.
De synes at have mere frihed -
- og vide mere om fred og lykke, -
- selv om de blot er tankeløse dyr -
- end vi mennesker.
Vi, der har forstandens gave.
Jeg fik mere igen, end jeg gav dig.
Jeg har mødt en ven...
... fra værnepligten.
Franz?
Franz... Det er jo dig...!
Er du blevet kriminel?
Han får de andre i bedre humør.
Vi kommer fint ud af det. Gode og onde sammen.
Han spørger til vores familie.
Du skal ikke være urolig. Bekymringer er kortlivede.
Spis. - Har du kun det?
Har du hørt om skarpretteren?
Ham, der hugger hovedet af én.
En meget velklædt herre. Han går med...
... høj hat. Han har god smag.
Han hugger hovedet af med et rent snit, og inden du kan tænke en tanke...
Hvordan mon det føles?
Måske er kroppen gammel og hovedet ungt, så man ser hovedet flyve af sted.
Ens gamle arme rækker op efter hovedet.
De er stadig lænkede.
Man tager sit unge hoved...
... og sætter det tilbage på kroppen.
Man åbner øjnene...
... og lænkerne er væk.
Men hvad sker der så?
Måske ser man månen.
Eller stjernerne.
Selv om det regner, så skinner solen.
Solen skinner lige meget på det gode og det onde.
Der er flere kæder end gale hunde.
Gid, jeg havde haft en kone.
Og en gård.
Og æbletræer.
Et kirsebærtræ. Og...
Måske vindruer. Så kunne vi lave vores egen vin.
Hvidvin. Og rødvin. Rødvin til om vinteren.
Og hvidvin til om sommeren.
Vi ville ikke drike for meget. Vi ville bede og arbejde.
Men indimellem kan det være godt med lidt at drikke.
Indimellem -
- ville vi gå i kirke. Og indimellem ikke.
Indimellem ville vi blive hjemme...
... og spille musik.
DET TREDJE RIGES MILITÆRDOMSTOL JULI 1943
Har De noget at sige til Deres forsvar?
Vi holder en kort pause.
Vil De...?
Sæt Dem. - Tak.
Forestiller De Dem, at noget, De gør, vil ændre krigens gang?
At nogen uden for denne ret nogensinde hører om Dem?
Ingen ændrer indstilling.
Verden vil fortsætte sin gang.
Deres handlinger kan tilmed virke stik imod Deres hensigt.
En anden tager Deres plads.
Dømmer De mig?
Jeg dømmer ikke Dem.
Jeg påstår ikke, at han er ond, og at jeg har ret.
Jeg ved ikke alt.
En mand kan gøre uret.
Og -
- kan så ikke gøre sig fri af det og gøre livet lettere.
Måske vil han gerne vende om, men kan ikke.
Men...
Jeg har en følelse dybt inde i mig.
At jeg ikke kan gøre noget, som jeg mener er forkert.
Har De ret til at gøre det her?
Har jeg ret til ikke at gøre det?
Rettens dom er...
... døden.
I dag har de altså afsagt dommen.
Men den skal stadig have retskraft.
Underskriv dokumentet i cellen, så sørger jeg for, at du går fri.
Det er fra hans advokat!
De har dømt ham til døden.
Jeg er nødt til at tage til Berlin.
Jeg tager med.
Franz!
De hjælper ingen med det her.
Det her kan være sidste mulighed for at opgive dette...
... vanvittige standpunkt. Hvis du gør det...
Franz.
... vil jeg begære henrettelsen udsat. Men det skal ske straks.
Forstår du det? Nu.
Jeg løber en stor risiko. Det kan bringe min karriere i fare.
Min personlige sikkerhed.
De vil frafalde tiltalen, hvis blot du ændrer standpunkt.
Jeg bønfalder dig.
Krigen kan snart være forbi.
Måske...
Måske kommer der aldrig en situation, hvor du skal gøre noget, der byder dig imod.
Min elskede.
Franz?
Kan du ikke se, hvad der venter?
Tiden er knap.
Gud vægter ikke, hvad du siger, kun det, du bærer i hjertet.
Aflæg eden og tænk, hvad du vil.
Forstår du det?
Jeg elsker dig.
Uanset hvad du gør.
Uanset hvad der kommer...
... så er jeg hos dig.
Altid.
Gør det, som er rigtigt.
Nej! Slip mig!
Du sagde: "Bank på..."
"... så skal der lukkes op for jer."
"Bed, så skal der gives jer."
Du har altid været god mod mig.
Og mod min søn. Og jeg har...
Tilgiv mig.
Du...
Du elsker ham højere, end jeg gør.
Giv ham mod.
Visdom.
Styrke.
Fader...
I morgen sker det.
Tak, fader.
Mine kære børn.
Når mor læser dette brev for jer, -
- så er jeres far død.
Gennem Guds nåde mødes vi snart igen.
Kæreste hustru og mor.
Det var mig ikke muligt at befri jer fra de sorger, jeg har påført jer.
Og nu, alle mine kære, -
- glem mig ikke i jeres bønner.
Jeg vil bede for jer. Fra den anden side.
9. AUGUST 1943
Hvad skal jeg skrive?
Vi vil tidsnok forstå meningen med det.
Så vil det stå helt klart...
... hvorfor...
... vi lever.
Vi går sammen.
Vi anlægger frugthaver.
Marker.
Vi genopbygger landet.
Franz...
Jeg møder dig der.
I bjergene.
"... at så mange har det godt i verden -
- skyldes til stor del ukendte gerninger, -
- og at du og jeg er gået fri af trængsler, -
- kan vi også takke alle dem, som trofast levede et liv i det skjulte -
- og som hviler i ubesøgte grave for." George Eliot
Udgivet af UNiTAiL www.DanishBits.org
Oversættelse: Claus D. Jarløv Medietekst Danmark